Jag brukade kämpa ensam, men då visste jag inte att jag var ensam.
Jag kämpade för folk jag aldrig träffade.
Jag befann mig i skyttegravar med folk jag aldrig kände.
Så vinner man inte ett krig.
Anfall igen! Vi klarar det här.
-Vi är omringade. -Dela på er. Tre höger, tre vänster.
Täck från väster.
Kriget var redan förlorat. Det var bara en tidsfråga.
Blair!
TRE DAGAR TIDIGARE
Det var inte alltid så här. Jag hade ett liv. Det hade vi alla.
Sedan kom Domedagen.
Våra liv förändrades på ett ögonblick.
De flesta dog direkt.
Resten av oss hade inte sådan tur.
Maskinerna utrotade mänskligheten.
De försökte, i alla fall.
Jag heter Blair Williams. Jag kämpar för motståndsrörelsen.
Vi var människornas sista hopp mot maskinerna-
-men segern var långt borta.
Det var bara en tidsfråga.
CENTRUM
Motståndsrörelsen höll på att dö.
Men något värre än döden började sprida sig.
Rädsla.
Jag slutade vara rädd för längesedan-
-därför fick jag ofta sådana här uppdrag.
Befälet skickade mig hit för att hitta och förstöra ett spöke.
En maskin som förstörde vår kommunikation.
Lite i början, men snart störde det all kommunikation i området.
Om vi inte kunde kommunicera, var vi så gott som döda.
Det visste Skynet.
Williams, kom.
Detta är Williams, kom.
Har du förstört Spöket?
Nej.
Du har tagit för lång tid på dig. Du kan inte längre evakueras.
Var kan jag evakueras istället?
Du kan evakueras vid.
Befäl, kom.
Hör ni mig? Jag behöver en ny evakueringsplats.
Befäl!
Spöket fanns överallt.
Vi var tvungna att förstöra det.
Tiden var snart slut.
Duktiga soldater dog på grund av Spöket.
Vår armé är stark, men den krymper.
Det tar flera år att skapa en mänsklig soldat-
-men bara en stund för dessa.
De slutar aldrig.
Hallå?
Jag är med i motståndsrörelsen. Svara.
Är du skadad?
Vad i helvete är du?
Överlevare.
De påminner oss om att vi bara är råttor.
-Vad har du sett? -Försvinn!
Du leder dem hit.
Kriget finns överallt. Ni kan inte gömma er.
Det är meningslöst att slåss. Folk dör för ingenting.
De dör för er. Visa lite respekt.
SYSTEMET KRASCHAR
Det är du.
Stick!
Du är Spöket. Störningen?
Spöket? Vad originellt.
Du kan hacka maskinerna.
Jag gjorde inte det för dig.
-Gå! -Inser du vad du gör?
Folk dör på grund av dig.
Vi är döda ändå.
Ge mig en anledning till varför jag inte ska skjuta dig.
Om du gör det, är du en av dem.
Sluta. Du följer med mig.
Stäng av den.
Stäng av den. Nu!
Jag kan inte.
-Jag behöver tid för att. -Tyst.
Gör dig redo för lite dagsljus.
Nu dör vi!
Vill du döda mig? Du skulle ha gjort det tidigare.
Så lätt kommer du inte undan.
Befälet får avgöra vad vi ska göra med dig.
Skit också!
-Lever du? -Jag tror det.
-Vad är det? -En tvåbent maskin.
Långsam, men dödlig.
Kan du göra det du gjorde i tunnelbanan?
Jag vet inte. Jag behöver rätt utrustning.
Du förstörde min.
Kom igen!
Detta är en spökstad-
-och jag skickades hit för att hitta ett av dem.
En maskin som förstörde system och förstörde vår kommunikation.
Skynet förändrades.
Utvecklades.
Vi var utrotningshotade.
Motståndsrörelsen höll på att falla ihop.
Allt hopp var förlorat.
Men ett spöke skulle ändra på det.
-Är vi säkra? -Jag är det.
De sa att det finns folk som du där ute.
-Det känns konstigt att träffa en. -Vad tror du att jag är?
-Du sålde din själ till maskinerna. -Du vet inte vad du pratar om.
Hur kan du veta så mycket om dem?
Jag är inget militärt monster som vill bomba hela världen.
-Jag vet att du samarbetar med dem. -Du vet ingenting.
Du kom ner dit och förstörde allt jag hade.
Dessutom är det du som siktar på en människa.
Jag ska eliminera störningen.
Du pratar till och med som en maskin.
Skjuter du, då är du en.
Har du hört vad befälet gör med folk som du?
Det har du nog.
Till och med i din håla.
Jag såg Spöket kämpa för sitt liv. Han var på väg att förlora.
Jag tänkte gå därifrån. Då hade mitt uppdrag varit slutfört.
Men han gjorde något helt unikt i tunnelbanan.
Befälet behövde se det.
Jag var tvungen att skydda honom, även om det kostade mig livet.
-Varför gjorde du det? -Du är en tillgång.
Du kan gå med oss och överleva. Eller stanna här och dö.
Sergeant 23, kom.
Sergeant 23, hör du mig?
Den här vägen.
Sergeant 23, ge mig en uppdatering.
Du syns inte på radarn, ge mig dina koordinater.
Mänsklig motståndsrörelse.
-De skickar hjälp. -Svara.
Sergeant 23, kom.
Han är död.
Du dödar oskyldigt folk från motståndsrörelsen.
Jag kraschade inte planet.
Du kanske inte jobbar för maskinerna, men du gör jobbet åt dem.
Algoritmen gav mig lite mer tid, det är allt jag vet.
Strömavbrotten var en biverkning. Okontrollerbara.
Man kan inte separera två system i deras kärna.
Lägg av med hacker-pratet.
Oskyldiga människor dör på grund av dig.
Nu sticker vi.
Vilket slöseri.
Du kunde ha blivit en kämpe. En medlem av motståndsrörelsen.
Istället saboterar du för oss.
Du vet ingenting om mig.
Jag vet att du kan vara värdefull.
Men du bara förstör.
Och du är uttorkad. Din hud är som gummi och du yrar.
Jag behöver inte... Jag... Jag...
-Jag mår bra. -Du behöver vatten, annars dör du.
Ditt system kraschar.
Du har rätt.
Jag gillar att ta isär saker, förstöra systemet.
Motståndsrörelsen tror att vi kan bomba sönder dem-
-och klara oss.
Ni bara skjuter, sedan sticker ni utan att lära er något.
Ni vet ingenting om er fiende.
TRASIG HYDRAULIK
Hur gammal var du när det hände?
Tolv. De tog ifrån mig allt.
Motståndsrörelsen vill att alla ska delta i ett krig de startade.
Skynet startade det här kriget.
Det är korkat att bara tro på det man blir tillsagd.
Öppna ögonen. Allt är likadant.
Motståndsrörelsen är inte alls som Skynet.
Så har det inte alltid varit.
Snart får du se själv. Detta är basen.
De letar efter något.
Detta är Williams. Basen blev attackerad.
Vi behöver evakueras genast.
Detta är Williams, vi blir attackerade.
Avvakta med evakueringen.
Kan du stänga av den?
Kanske. Jag har aldrig provat på en 600.
-Det fungerar. Hur mycket tid har vi? -Trettio sekunder, kanske.
Det är lätt att känna sig ensam i den här världen.
Vi har alla förlorat vänner och familj.
Vi har inga hem, inget liv.
Det är faktiskt lättare att vara ensam.
Då känner man ingen samhörighet och förlorar ingen.
Men ibland har vi inget val.
Ibland.
...måste vi kämpa ihop.
Detta är Williams.
Jag har Spöket. Vi är på väg söderut och blir attackerade.
-Har du Spöket? -Ja.
-Är det eliminerat? -Nej. Spöket är en människa.
Åk, åk!
Upprepa.
För farligt. Plats 18.
Upprepa. Befäl!
Upprepa!
MÅLTAVLA IDENTIFIERAD: STÖRNING
-Är de borta? -Inte en chans.
Vad?
Det finns en tunnel där framme. Ta oss dit.
-Är du okej? -Bryr du dig?
Det är bättre om du kan gå. Då slipper jag släpa dig.
-Jag lever. -Nej. Du är död.
Det där händer inte. De slösar inte bort tillgångar.
Skynet och motståndsrörelsen verkar vara överens om något.
De är likadana, som jag sa.
-De är överens om dig. -Mig?
Båda vill döda dig.
Befäl, detta är Williams. Hör ni mig?
Detta är Williams, hör ni mig?
-De struntade i dig. -De bytte till en säker frekvens.
Vi måste gå mot nordöst. Där finns en bas.
Kan du sakta ner?
Vi kommer att dö. Bara idioter rör sig på natten.
Lyssnar du på mig?
-Vi. -Håll tyst.
Vi måste vänta tills det blir dag.
ANALYSERAR
Du verkar gilla att prata, berätta gärna hur du stänger av dem.
Varför det?
För att jag avgör om du får uppleva räddningen-
-eller måste leva resten av ditt liv i hålet.
-Du kan få ett liv. -Vi kommer att dö ändå.
De tror att du är en maskin.
Får de veta att du är människa tror de du hjälper maskinerna.
-Säger du det en gång till... -Hota mig inte.
Det hjälper inte.
Du levde fint som råtta, men det är över nu.
Motståndsrörelsen och Skynet är efter dig.
Du kan inte slåss.
Gör dig själv en tjänst och prata.
Det är egentligen en frekvens-attack på steroider.
Alla är så rädda för dem.
De borde vara rädda för nätverket.
Skynet.
Maskinerna är bara verktyg. Skynet är hjärnan.
De pratar alltid med varandra, eller hur?
Jag attackerar deras kommunikation.
Den förstörs i några sekunder, det räcker för att fly.
SPELAR IN LJUD
Skynet och Befälet kom från samma system, därför är de lika.
Det förklarar störningen.
Så utan rätt maskiner är du värdelös?
Värdelös? Knappast.
Attacken kan utlösas överallt där frekvenser kan sändas ut.
Det enda som krävs är nyckeln.
Var finns nyckeln?
På världens säkraste plats. I mitt huvud.
Se upp!
MÅLTAVLAN RÖR SIG
-Vet du vart du är på väg? -Nej.
Stick häri.
ELIMINERA MÅLTAVLA
ATTACK-KOORDINATER
-Mår du bra? -Din idiot!
Jag sa till dig att fly.
-Jag. -Du fattar inte.
Du måste överleva. Du har något. Något som kan förändra kriget.
Men du slösar bort det. Du slösar bort din talang.
-Williams, hör du mig? -Ja, detta är Williams.
Har du eliminerat Spöket?
Nej. Spöket är en människa. Jag upprepar. Spöket är en människa.
Någon måste hämta mig direkt.
Spöket evakueras inte.
Han är människa.
Han förtjänar skydd.
Skynet är efter honom. Det är för farligt.
Skynet är efter honom av en anledning.
Ta dig till den sydöstra basen. Ensam.
Spöket då?
Håll dig borta från honom.
Minnen kan förfölja oss som spöken.
Vi har alla sett saker vi inte kan glömma-
-saker vi önskar att vi kunde glömma.
Men minnena är en del av vårt förflutna, på gott och ont.
Och de är värda att kämpa för.
Jagger 6.
Williams... Skjut!
Skjut.
Skjut!
Williams! Skjut!
Skjut!
Kniven är min. Rör den inte.
-Den har sentimentalt värde. -Är den din snuttefilt?
Ja, den är min snuttefilt.
Vi måste röra på oss.
Jag bad dig inte att stanna hos mig.
-Du borde ha åkt. -Jag bryr mig inte om vad de säger.
Jag för dig dit så de får se vad du kan göra.
De kommer att tro att jag jobbar för maskinerna.
Du gjorde det. De kommer att döda mig.
Inte om jag går i god för dig. Reta inte upp mig bara.
Låt mig gissa.
Du tror att vi kan komma dit, trycka på lite knappar-
-och sedan löser allt sig.
Du sa att det fungerar överallt, bara du har nyckeln.
Jag har nyckeln.
Men jag knappar inte in den i en främmande maskin, speciellt inte er.
Vi måste ta oss till evakueringsplatsen.
Vi kan klura ut det där. Kom nu.
Kom nu! Jag ber dig inte.
Jag vill ha min egen utrustning. Annars rör jag mig inte.
Visst. Vi kan gå förbi en elektronikaffär.
Hur i helvete ska vi hitta utrustning?
Jag hatar dem verkligen.
-Vill du veta hur man dödar dem? -Jag...
Utan att fuska?
Inte precis.
Du måste träffa dem från rätt vinkel, de går sönder direkt.
-Snyggt! -Tyst.
Vi måste hitta kontorsbyggnader.
De har bra grejer. De översta våningarna har inte plundrats.
Vi stannar på marken.
Stanna!
Göm dig.
De flyger i mönster.
Du har 180 sekunder på dig att ta dig in i en byggnad.
Där.
Jag antar att du inte tränar ofta.
Sakta ner, snälla.
Det var du som ville komma upp hit.
Detta är bra.
Här klarar jag mig bra.
Tiden börjar ta slut.
Min pappa jobbade på ett sådant här ställe.
Vi borde inte prata för mycket.
Jag fick följa med honom till jobbet en gång.
-Vad jobbade din pappa med? -Jag vet inte.
Jag vet inte vad han jobbade med. Är inte det hemskt?
Inte direkt. Du var liten.
Det är ingen ursäkt.
Jag hoppas du kan bära det du behöver.
Jag behöver bara de viktigaste delarna. En processor och ett moderkort.
Är du klar snart?
-Nästan. -Vi måste gå nu.
-Okej.
Vi borde ha stannat på marken.
Vi måste ta oss till trapporna!
Fortsätt!
Avvakta. Jag kommer runt.
-Williams! Skjut! -Uppfattat.
Han är bakom dig.
Skjut!
Hallå, hallå!
Vänta. Jag är inte fienden.
Nej, det är du inte. Inte längre.
Är du okej?
Du föll mer än sju meter.
-Hur länge var jag avsvimmad? -Inte länge. Jag släpade ut dig.
Nu går vi.
Detta är Williams vid evakueringsplatsen. Avvaktar.
Jag hade klarat mig själv.
Men tack ändå.
Williams... Vem är du med?
Hör du mig, Williams?
Är det Spöket?
Är det Spöket? Svara.
Vad heter du?
-Vad jag heter? -Ja.
-Varför vill du veta det? -Säg vad du heter.
Laz Howard.
Blair Williams. Trevligt att träffas.
Det är inte Spöket.
Detta är en tillgång för motståndsrörelsen.
Kom igen!
Skynda er!
Kom igen.
Williams! Vi måste åka.
-Inte utan Laz. -Han är borta.
Kom igen.
Backa.
Herregud.
Nej, stanna!
Laz!
Laz.
Överlevnad är vår primära instinkt-
-oavsett vem man är eller vad man gör.
Behovet av att fortsätta andas-
-att få leva en dag till, äter upp oss.
Ibland tar det över.
Det får oss att glömma vad vi egentligen kämpar för.
Vi är åtta minuter därifrån. Rapportera när vi har landat.
Jag behövde också bli påmind.
Och nu var han borta.
-Träffade du Spöket? -Ja, han är en mänsklig hacker.
Det var inte meningen att störa våra sändningar.
Men fortfarande dödlig.
Han kan göra otroliga saker-
-han kan störa maskinernas kommunikationer.
Har du tänkt på att han kan jobba för Skynet?
Ja, men det gör han inte. Han är ensam.
Vi måste åka tillbaka och hitta honom. Han är en tillgång.
Vi kan inte riskera att förlora fler män.
Han hittade vägen en gång. Låt oss hoppas att han gör det igen.
Fan också.
Detta kan vara det som behövs för att besegra dem.
Anmäl dig hos din kapten. Du är pilot, du behövs i luften.
Nej, sir.
Du får en till möjlighet att ändra ditt svar.
Du pratar till och med som en maskin.
De attackerar.
-Luftskepp. -Flera stycken.
Alla piloter ska.
Kom igen, din dumma skräpburk.
-Han sa var vi är. -Nej, det är mitt fel.
-Jag orsakade det här. -Du?
Skynet jagar också honom. Nu är de efter mig också.
Vi måste backa.
Jag laddar om.
Jagare.
Norra Hollywood Wilshire/Western
Behöver du hjälp?
Vad har hänt?
En helt underbar sak har hänt.
Vad?
Kom igen! Ta det till dem!
Vi har nästan klarat det.
T-70.
Jag laddar om.
Täck mig!
Vi är med dig.
Det ser ut som om du har varit på flykt.
Det är jag fortfarande.
Behöver du hjälp? Det är synd att vara ensam.
Det var jag inte. Jag var med någon från motståndsrörelsen.
De avancerar.
Läkare!
Hon dog nästan när hon skyddade mig.
De är säkert efter henne på grund av mig.
Om de är ute efter henne...
...varför är de inte ute efter dig då?
-Är du pilot? -Ja, A-10.
-Kan vi komma dit? -Vi kan inte stanna här.
Kom igen!
Vi måste sticka härifrån.
Williams, lämnar du basen skyddar vi inte dig längre.
Förstår du?
Ja.
Vi måste stanna på vägen.
-Var? -L.A.
Jag glömde något.
-Har ni en radio? -Vad?
Använd ditt vapen.
Lyssna, har ni en radio?
Ja, där borta.
SÖKER EFTER STÖRNING
Kom igen, detta är vårt läge.
Det är otroligt att du överlevde till fots.
Ser du honom?
Han är borta.
Till alla motståndsenheter i området-
-jag vill att ni hittar en av våra tillgångar.
Levande eller död.
Förnamn Laz, efternamn Howard.
Vi måste sticka härifrån.
-180 centimeter, långt hår... -Blair, nu. Vi har inte tid.
-Vi kan inte förlora en helikopter. -Åk. Jag måste slutföra det här.
Slutföra vad? Han är död. Det är ingen idé att du också dör.
Åk härifrån nu.
Civil, man.
180 centimeter, kaukasier.
Långt brunt hår, hacker.
Senast sedd vid evakueringsplats 56.
Jag vet var han är.
-Lever han? -Jag vet inte.
Han är borta. Hans utrustning är kvar.
Var är du?
Det kan jag inte säga. Du vet symbolen.
Han var här. Han vandrade in.
-Han såg vilsen ut. -Vad hände?
Han gjorde något med maskinen.
Han räddade oss.
-Hjälp. -Kom igen.
Detta är vår chans.
Vi hade dött. Han gick innan vi kunde fråga vad han gjorde.
-Sa han vart han var på väg? -Nej.
Men hans hårddisk är kvar.
Vi skickade algoritmen till nätverket.
-Den fungerar, men. -Du behöver nyckeln.
-Ja. Vet du var den är? -Ja.
-Är den säker? -Inte med honom.
-Han är jagad. -Vi måste hitta honom.
Han är nyckeln.
Maskinerna är nära honom. Oddsen ser inte bra ut.
De kommer att leda mig till honom.
Men jag ska hitta honom först.
Fan också.
Vem lärde dig skjuta?
-Vad gör du? -Jag räddar dig.
-Jag går ingenstans. -Börja inte nu.
Nej, det är annorlunda. Jag är giftig.
Jag måste vara ensam. Folk dör.
Du får inte dö på grund av mig.
De kommer inte att sluta.
Jag har inget val. Detta måste få ett slut.
-Jag lämnade ett minneskort, de... -De har laddat upp det.
Sluta nu. Du ska överleva och göra det själv.
Du är för viktig.
-Jag kan skjuta. -Bevisa det.
Vi är omringade.
Vi klarar oss. Men du borde berätta vad nyckeln är.
Du har den redan.
Vad?
-Skjut. -Täck mig!
Skjut igen! Vi klarar det här.
-Vi är fast. -Dela på er. Tre höger, tre vänster.
-Täck från västra sidan. -Uppfattat.
Nej.
Blair!
Laz.
Min kniv...
Den har sentimentaltvärde.
Jag gjorde den bättre.
FEL PÅ SYSTEMET
Han var nyckeln. Inget var viktigare.
Han tyckte att du var det.
-Herregud. -Vad är det?
Min kniv.
Det är nyckeln. Vi har den.
-Ge den till Connor. -Vem är Connor?
Någon som vet vad vi ska göra med den här.
Ge honom det vi har, men jag behåller min kniv.
Det finns tusentals andra filer här.
Alla är ljudfiler.
Spela upp dem.
Hej, jag heter Laz Howard.
Något hemskt har hänt.
Folk på radion kallade det Domedagen.
Folk är sjuka, alla dör.
Solen är borta.
Om någon lyssnar-
-måste vi få reda på sanningen, vad som än händer.
Jag kan inte göra någonting nu.
Jag måste bara hålla mig vid liv.
Jag kan bara fortsätta prata.
Detta är Romeo Echo, kom.
All motståndsrörelse i området, svara.
Vi behöver täckning från luften.
Finns det något plan i närheten?
Kriget har bara börjat.
Men jag kämpar inte ensam längre.
Jag kämpar med folk jag litar på.
Och för folk jag har förlorat.
Folk som lärde mig-
-att de mest bisarra vägarna ofta kan leda oss till rätt plats.
Ja.
De leder oss hem.
De leder oss till seger.
Jag heter Blair Williams. Jag kämpar för motståndsrörelsen.